En falk hører ikke falkoneren.
Alt faller sammen.
Midtpunktet svikter.
De beste mangler all overbevisning.
De verste er fylt av lidenskapelig intensitet.
Hvilket hensynsløst beist, hvis skjebnestime endelig kom...
...går lutende mot Betlehem...
...for å bli født.
Hei, Lily.
Kom inn.
Hvor er Katie?
Her eller i laben. Vi finner henne senere.
Om rundt en halvtime.
Jeg vet ikke hva jeg er lenger.
Noe som ikke tar noen beslutninger og ikke har noen valg.
Noe som følger en usynlig vei.
Jeg velger ikke engang de ordene jeg uttaler nå.
Nei.
Jeg har sett deg uttale de ordene før, mange ganger.
Jeg har sett meg selv svare.
Når jeg uttaler ordene, -
- føles det ikke som om jeg bevisst gjentar replikkene.
De er bare de tingene jeg føler at jeg vil si akkurat nå.
Du har tatt alt fra meg.
Jeg beklager.
Jeg håper at jeg ikke høres kald ut, -
- men jeg har ikke tatt noe fra deg.
Jeg kan ikke ta noe som du aldri har hatt.
Følelsen av at du deltok i livet, har alltid vært en illusjon.
Livet er bare noe vi ser at foregår.
Som bilder på en skjerm.
Så det er dette Devs skaper.
Ja.
En film av datteren din.
Det er ikke en film, Lily.
Determinisme er underlig, men det er også vakkert.
En liten opplysning gir opphav til all informasjon.
Alle partikler er relatert til partiklene rundt omkring dem.
Forstår man en partikkels tilstand...
...så forstår man de andres tilstand.
Fortsetter man...
...får man vite alle tings tilstand.
Det er umulig.
Nei. Det er stordata.
Alle tings data.
Fanget. Eid.
Og det er ikke over med det.
Det begynner der.
Hvis man har all data, har man dens voksende egenskap.
Følelsen av huden og håret hennes.
Pusten hennes.
Lyden av stemmen hennes.
Tankene og minnene hennes.
Hennes kjærlighet til meg.
Vissheten om at jeg er glad i henne.
Det er ikke en film av Amaya.
Det er Amaya.
Hun lever.
Men hun lever ikke.
Hun er en datasimulering.
Forklar forskjellen.
Alt hun gjør, er forutbestemt.
Akkurat som for deg, meg og alt annet.
Jamie sa noe til meg i morges.
Han sa at problemet med folk som driver IT-firmaer, -
- er at de blir fanatikere.
De tror at de er en slags Messias.
Det er nå du tar fram pistolen.
Pistolen som Kenton brukte til å drepe Jamie.
Du tar den ut av lommen, der du skjulte den.
Ikke vær redd. Du skulle ikke til å bruke den.
Ikke ennå.
Du visste at jeg skulle komme hit.
Og du vet hva som skjer her, hvert sekund.
Men så slutter alt å fungere.
Jeg gjør noe, og systemet ditt kollapser.
Ja.
Hva gjør jeg?
Ikke fortell meg det.
Vis meg det.
Vis meg nøyaktig hva du har sett.
Ja.
Jeg kunne ha prøvd å overtale deg til å la være, men...
...jeg vet at jeg ikke lykkes.
Slå deg ned.
Jeg tror at vi alle vet hva vi gjør her.
Så åpne den, da.
Hva venter du på?
- Jeg vet ikke. - Er du redd?
Ja, jeg er redd.
Jeg har sett det så mange ganger, men å oppleve det nå...
Ikke vær redd. Alt ordner seg.
Jeg vet ikke hvorfor du sier sånt.
Det holder! Dette er bare for mye.
Så... det er nå du går inn.
Det er nå dere tar farvel.
Hvor tror du at vi er på vei, Lily?
Til statuen av datteren din. Der du brente opp liket av Sergei.
Hva skal du gjøre der? Ta hevn?
Du vet vel hva som skjer med en Messias?
De gjenoppstår.
Dra til helvete.
Gjør det.
Vakuumforseglingen skadd.
Jeg dør her.
Vi dør her.
Jeg dreper oss begge.
Ja.
Og ingenting kan forandre det.
Ingenting kan forhindre det.
Ingenting.
Vi kan ikke se forbi det tidspunktet. Alle forutsigelser mislykkes.
Alt er tapt.
Vet du hvorfor du trykker på avtrekkeren?
Det er for Jamies skyld.
Så når gjør vi dette?
Hvor lang tid har vi igjen å leve?
Bare noen få minutter, dessverre. Det er alt.
Jeg beklager.
Dere gjør vel det, ikke sant?
Dere IT-ledere.
Dere tror at dere er Messias.
Jeg skal fortelle deg en hemmelighet, Lily.
Jeg har lenge villet fortelle den til noen.
Navnet på prosjektet er ikke Devs.
V-en er romersk.
Så det er faktisk en U.
"Deus".
Det var bare en privat spøk.
Jeg tror at tiden vår er ute.
Ja.
Det er den.
Jeg tror at vi alle vet hva vi gjør her.
Så åpne den, da.
- Hva venter du på? - Jeg vet ikke.
- Er du redd? - Ja, jeg er redd.
Jeg har sett det mange ganger, men å oppleve det....
Ikke vær redd. Alt ordner seg.
Jeg vet ikke hvorfor du sier sånt!
Det holder! Dette er bare for mye.
Så... det er nå du går inn.
Det er nå dere tar farvel.
Det er ikke mulig.
Vi har forlatt systemet ditt.
Forest, du vet vel hva greia med Messias er?
De er falske profeter.
Hjelp meg.
Hva gjorde du?
Jeg skrudde av kapselens elektromagnetiske felt.
Hvorfor det?
Fordi jeg innså hva vi har gjort.
Noen må sette en stopper for dette.
Du må ikke klandre meg, Katie. Det var forutbestemt.
Forest.
Katie?
Hvor er jeg? Hvor er du?
Jeg er i visualiseringskammeret.
Du er på skjermen.
Jeg er i systemet.
Hva husker du?
Jeg husker... alt.
Hva faen gjorde Lily?
Hun tok et valg. Det var derfor vi aldri så lenger enn dit.
Hun gjorde et ekte valg.
Alt pratet om Gud og Messias, og se hvem hun viste seg å være.
Hva mener du?
Hun begikk arvesynden.
Ulydighet.
Ja, det gjorde hun.
Da er det Deus.
Det er Deus.
Det betyr at tiden er inne.
I seg selv er systemet allvitende og allmektig.
Men bare med Lyndons prinsipp.
Jeg må vite at du forstår nøyaktig hva det innebærer.
Ja, Katie. Det forstår jeg.
- Er du sikker? - Ja.
Jeg vil så gjerne ha dem tilbake.
Jeg vet det.
Ja vel. Helvete heller.
Ønsk meg lykke til.
Det gjør jeg.
Hei. Hva er det? Hadde du mareritt?
Jeg vet ikke.
Kompis... Flytt deg, er du snill.
Ja visst. Beklager.
Hei, Lily.
Ha en herlig dag. Lev ut potensialet deres.
Forest.
- Forest? - Han kjørte nettopp forbi.
Herregud, Lily!
Hva er det med deg? Du har sett ham tusen ganger.
Var det ham?
Selvsagt.
- Jeg skal fortelle hvordan det går. - Sergei...
Får jeg sjekke en ting på telefonen din?
På telefonen min?
Hva er dette? Vil du sjekke SMS-ene mine?
Ja.
Mener du det?
Tror du at jeg er utro?
Vær så snill.
Ja vel.
Men det er ingenting å se der.
Du kan da ikke tro at det er noe.
- Dette er dumt. Gi meg den. - Jeg vil åpne den.
Det er et jævla sudoku-spill. Er det så farlig?
Jeg vet ikke hva du driver med i dag.
Det er en stor dag, og du ødelegger den.
Samme det. Jeg må gå.
- Vi ses senere, ok? - Ja da.
Hei, Lily.
Jeg forstår ikke hva som skjer.
Vi døde.
Ja.
Så hva er dette, da?
Vet du ikke det?
Vi er i systemet.
Gjenoppstandelse. Som jeg lovet.
- Vi er i Devs. - Vi er i Deus.
I simuleringen.
Se på det som livet etter døden.
Paradiset. I alle fall i denne versjonen.
Du har fått livet tilbake, Lily.
Gjeninnført i eksistensen.
Det er noen få dager før Sergei ble drept.
Du kan fortsette der du sluttet, hvis det er det du vil.
Sergei vet vel ikke noe?
At han er i en simulering? Nei.
Vet de det?
Ingen vet det. Bare du og jeg.
Jeg ba Katie om å gjenopplive oss med data fra dødsøyeblikket vårt.
Da forble minnene våre fram til det øyeblikket intakte.
Det er byrden vi må bære, men det er verdt det.
Du kommer til å venne deg til det.
Vi lever i mange verdener nå.
I denne verden får vi to leve i paradis med dem vi elsker.
I andre verdener er det snarere et helvete.
For de andre, hardere livene vi må leve...
...tenkte jeg at kunnskap kunne være en trøst.
Jeg vet ikke om det var riktig, men det var valget jeg tok.
Jeg tenkte at jeg ville utøve litt fri vilje.
Uansett...
...er det noe spesielt med deg, noe virkelig unikt.
Noe som jeg ikke ville endre på.
Smil! Vi hadde flaks. Dette livet er et av de gode.
Hva er galt?
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre nå.
Det er enkelt.
Gjør det du alltid har gjort, følg din egen sti.
Det er akkurat det som er så spesielt med deg.
Vi ses sikkert.
Vi tar en kopp kaffe en gang.
Så å leve i Deus-simuleringen er akkurat som å leve på ordentlig?
Det er umulig å skille dem.
Simuleringen og virkeligheten er identiske.
Bortsett fra de som arbeider her...
...hvem andre kjenner til dette?
Ingen.
Jeg vil bare at dere skal hjelpe meg med å holde den i gang.
Pappa!
Jamie.
Tekst: Morten Gottschalk www.sdimedia.com